Se spune că unele vieţi sunt legate de-a lungul timpului
Legate de o chemare străveche care are ecou peste secole
Destinul
Cu mult timp în urmă, într-un tărâm îndepărtat, s-a ridicat un imperiu
ce se întindea de la stepele din China până la ţărmurile Mediteranei.
Acest imperiu era Persia.
Fioroasă în bătălii, înţeleaptă în izbânzi,
acolo unde mergea sabia persană, urma ordinea.
ORAŞUL REGAL NASAF
Regele persan, Sharaman, domnea împreună cu fratele său, Nizam,
după principiile loialităţii şi fraternităţii.
Regele avea doi fii, care-i aduceau o mare bucurie.
Bucuraţi-vă!
În ochii zeilor, însă, familia regelui nu era încă desăvârşită,
nu până în ziua în care a văzut un singur act de curaj
al unui băiat orfan de pe străzile din Nasaf.
Dă-te din drum!
Opreşte-te!
- Ajutor! - Opreşte-te!
Fugi! Fugi, Bis! Fugi!
Stai aici.
Dă-mi drumul!
În numele regelui!
- Cum te numeşti, băiete? - Dastan, sire.
Şi părinţii tăi?
Băiete!
Frate, ia-l sus.
Mişcat de ce văzuse, regele l-a adoptat pe băiat, pe Dastan.
Un fiu fără sânge regal...
... care nu tânjea la tronul său.
Dar poate se mai pregătea ceva în ziua aceea...
... ceva dincolo de simpla înţelegere...
... ziua în care un băiat dintr-un loc dintre cele mai neaşteptate
a devenit...
... un prinţ al Persiei.
PRINŢUL PERSIEI NISIPURILE TIMPULUI
15 ANI MAI TÂRZIU
GRANIŢELE PERSANE
ORAŞUL SFÂNT ALAMUT
Legendarul Alamut. Mai uluitor decât mi l-am închipuit.
Nu te lăsa păcălit de frumuseţe. E un oraş ca oricare altul.
Ţările slabe fac oameni slabi. Se dedau la trădare şi acum vor plăti.
Tatăl meu a spus clar că Alamutul nu trebuie atins. Unii-l consideră sacru.
Dar cum tatăl nostru înţelept nu e aici, decizia îmi revine mie.
Mă voi sfătui din nou cu nobilul meu unchi şi cu cei doi fraţi ai mei,
Garsiv, cel de încredere, şi...
Unde e Dastan?
Haide! Am pariat toată solda pe luna asta! E ruşinos!
- De ce nu încerci tu? - Treci acolo!
Atâta poţi?
Prinţe Dastan!
Unde e prinţul Dastan?
Prinţul Dastan nu e aici!
Alteţă, vă rog. Prinţul Tus a convocat un consiliu de război.
Vin.
Cea mai bună iscoadă a noastră a interceptat o caravană,
plecând din Alamut.
Săbii de cea mai bună manoperă.
Săgeţi cu vârf de oţel.
Şi făgăduiala unei remuneraţii din partea lui Kosh pentru Alamut.
Vând arme duşmanilor noştri, Dastan.
O astfel de săgeată mi-a ucis calul în Koshkhan.
Va curge sânge pe străzile din Alamut pentru asta.
Sau oştenii noştri vor cădea de pe zidurile lui.
Aveam ordine să supunem Koshkhanul, nu să atacăm Alamutul.
Înţelepte vorbe, frăţioare.
Vorbele nu ne vor opri duşmanii, dacă-s înarmaţi cu săbii alamutene.
Atacăm în zori.
Dacă asta e decizia ta, lasă-mă să intru primul.
- Ai vreun gând de împărtăşit, Garsiv? - Eu călăresc în capul oastei persane!
Dastan conduce o gloată de pe stradă!
N-or avea ei maniere, dar sunt buni în luptă.
Onoarea primei vărsări de sânge ar trebui să-mi revină.
- Iar eşti cu mâna pe sabie. - Unde ar trebui să fie!
O, fraţii mei! Mereu nerăbdători.
Se spune că prinţesa din Alamut e de o frumuseţe de neasemuit.
Vom intra în palatul ei şi vom vedea cu ochii noştri.
Curajul tău e neîndoielnic, Dastan.
Dar nu eşti pregătit pentru asta.
Cavaleria lui Garsiv va deschide calea.
Prinţesă Tamina. Oastea persană, prinţesa mea, n-a plecat.
Credinţa lor nu prea iubeşte alt adevăr decât al lor.
Poate ar fi mai sigur, dacă n-ai sta atât de aproape.
Oricare le-ar fi credinţa, arcurile lor nu sunt puternice. Nici ţinta lor.
Întruneşte Consiliul.
Spune-le că sunt în Templul Mare. Trebuie să mă rog.
Templul Mare? Zidurile Alamutului n-au fost străpunse de o mie de ani.
Totul se schimbă cu timpul. Noi ar trebui să ştim asta cel mai bine.
De ce nu ne supunem ordinelor fratelui tău?
Pentru că Garsiv ştie să atace doar din fată. Va fi un masacru.
Alamutenii vor fi ocupaţi la poartă. Noi o să ne strecurăm printr-o parte.
Ai băut?
Pe-aici intrăm.
Sunt două porţi. Pe cea dinspre exterior e uşor.
Pe cea dinspre interior e imposibil.
Mecanismul porţii e protejat de două turnuri cu străjeri.
Întotdeauna se poate intra, Bis. Tu du-te la poarta dinspre exterior.
- Lasă-mi-o mie pe cea imposibilă. - Nu te laşi până nu ne omori pe toţi.
Minunat discurs, Bis. Înflăcărător.
Sunaţi alar...
Ţineţi asta.
Fereşte-ţi spatele.
- Poarta de la răsărit e deschisă! - Ăla e omul lui Dastan. A intrat.
Dastan a reuşit. Desfăşurarea la poarta de la răsărit.
Desfăşurarea la poarta de la răsărit!
- Au pătruns pe poarta de la răsărit. - Prăbuşiţi tunelurile spre încăpere.
Prinţesă...
Mergeţi acum. Toată lumea.
Ştii ce trebuie să faci.
Mai presus de orice, trebuie ţinut în siguranţă.
La o parte!
Cântecele prosteşti şi fumul parfumat nu te vor ajuta acum!
O să vezi că e mai mult de capul ei, nu, Garsiv?
Măcar de data asta, poveştile sunt adevărate.
Ştim că faci pe ascuns arme pentru duşmanii Persiei.
- Arată-ne unde. - Nu e nicio armurărie aici.
Iar armele noastre le-aţi biruit.
- Iscoadele noastre spun altceva. - Poţi evita multă suferinţă...
Toată suferinţa din lume nu vă va ajuta să găsiţi ceva ce nu există.
Ai grăit ca cineva destul de înţelept, încât să se gândească la o soluţie.
- Alătură-te viitorului rege persan. - Mai bine mor.
Asta se poate aranja.
Nu!
Prinţe Tus...
Promite-mi că locuitorii Alamutului vor fi trataţi cu îndurare.
Hei, Leul din Persia!
Îţi spun Leul din Persia.
N-ai excelat niciodată la ascultarea ordinelor, Dastan.
- Am câteva explicaţii de dat, Tus. - Nu! Nu.
Nu! Avem de sărbătorit. Există, totuşi, o tradiţie.
Cum tu ai avut onoarea primului atac, îmi datorezi un dar în semn de omagiu.
- Un pumnal frumos. - Ţi-a adus cetatea şi pe prinţesa sa.
- Cred că e destul ca omagiu. - Cred că da.
Au sosit primele solii, prinţe. Veşti minunate.
Tatăl tău şi-a întrerupt rugăciunile de la palat ca să ni se alăture.
Pentru a ne lăuda izbânda, fără de-ndoială.
Am primit de ştire că Alamut ne înarma duşmanii.
De ştire?
Ar fi bine să ai mai mult de-atât ca să ocupi un oraş sfânt
cu trupele mele!
Această... aventură nu va fi pe placul aliaţilor noştri.
Dar bănuiesc că nu te-ai gândit şi la asta.
Nu te uita la unchiul tău, băiete.
Decizia şi consecinţele sale cad asupra mea.
Ştiu că abia aştepţi să porţi coroana, dar crede-mă, nu eşti încă pregătit.
Nimeni n-ar şti mai bine decât tine, tată.
Deoarece preţuiesc nespus încrederea ta,
voi supraveghea eu căutarea armelor.
Jur că nu voi mai sta înaintea ta până n-am dovada trădării Alamutului.
Al treilea pas e cel mai greu!
Frate! Frate!
Am descoperit urme de tuneluri în partea de răsărit a oraşului.
- Mă duc acolo acum. - Dar ai să pierzi banchetul.
Tu şi Garsiv vă puteţi îngriji de tata în absenta mea.
- Ai un cadou cu care să-l cinsteşti? - Desigur. Bis, cadoul!
Ce?
- A fost, momentan, rătăcit. - Ştiam că ai să uiţi.
Mantia de rugăciune a regentului din Alamut.
Cea mai sfântă din ţinuturile răsăritene. Regele o va aprecia.
Ai luptat ca un campion pentru mine. Mă bucur că mă pot revanşa.
Un giuvaier rar. Prezintă-i-o regelui pentru mine în seara asta.
Sigur mai vrei o soţie, frate?
Ascultă-mă, Dastan.
O căsătorie cu prinţesa îmi asigură loialitatea poporului ei.
Fără o legătură între noi, e o persoană primejdioasă.
Dacă tata nu încuviinţează uniunea, vreau să-i curmi viata cu mâna ta.
Aşadar sunt escortată de prinţul Dastan, Leul din Persia.
Trebuie să fie minunat să fii aclamat că ai distrus un oraş nevinovat.
Şi mie îmi pare bine să te cunosc, prinţesă.
Şi dacă pedepsirea duşmanilor regelui meu e o crimă, o repet bucuros.
Atunci eşti un adevărat prinţ persan. Brutal şi lipsit de onoare.
Nu face greşeala să crezi că mă cunoşti, prinţesă.
O, şi ce-ar mai fi?
Aşteaptă aici cu Alteţa Sa.
Dacă eşti în stare...
Îţi sugerez puţină modestie când eşti prezentată regelui, pentru binele tău.
Ai domolit furia lui tata, unchiule.
Într-o zi şi tu vei avea plăcerea de a fi fratele regelui.
Atâta timp cât nu-ţi uiţi datoria cea mai de seamă, ar trebui să fii bine.
- Şi care e asta? - Să aibă paharul de vin mereu plin.
Mi s-a spus că încă un fiu de-al meu a intrat în rândurile oastei persane.
Ne-ai lipsit, tată.
M-am rugat pentru tine şi pentru fraţii tăi.
Familia.
Legătura dintre fraţi, asta e sabia care ne apără imperiul.
Şi mă rog ca această sabie să rămână puternică.
Speram ca faptele mele să ne cruţe de pierderi zadarnice.
Un om bun ar fi făcut ca tine,
ar fi acţionat cu îndrăzneală şi curaj pentru izbândă şi cruţarea de vieţi.
Un om mare, însă, ar fi oprit atacul de la bun început.
Un om mare ar fi oprit ceea ce ştia că e greşit...
...a oricui ar fi fost porunca.
Băiatul pe care l-am văzut în piaţa aia...
...putea fi mai mult decât bun,
putea fi mare.
Până atunci...
...am un cadou pentru tine.
Unii s-au îndoit de înţelepciunea
de a aduce un băiat de pe stradă în sânul familiei mele.
Am văzut un băiat al cărui nu sânge, ci caracter era nobil.
Un spirit regesc!
Mulţumesc, tată. Mulţumesc, tată.
Îngăduie-mi să-ţi ofer mantia de rugăciune a regentului din Alamut.
Ce-ţi pot oferi în schimb?
Îngăduie-mi să ţi-o prezint pe prinţesa Tamina.
Tus doreşte să facă o uniune cu poporul ei prin cununie.
Îmi doresc nespus să primească îngăduinţa ta.
În toate peregrinările mele...
...n-am văzut nicicând oraş mai frumos, Alteţă.
Să-l fi văzut înainte ca hoarda ta de analfabeţi să descindă în el.
E limpede că va fi o regină bună.
Dar Tus are deja destul de neveste.
Tu, Dastan, ai risca mai puţin,
dacă aşa un giuvaier ar aştepta în odaia ta.
Prinţesa Alamut va fi prima ta soaţă.
Ce spui, Dastan?
Se aruncă fără să gândească printre sute de duşmani,
dar înaintea căsătoriei, e îngheţat de frică.
Şi mai sunt unii care spun că nu e încă înţelept.
Am nevoie de o băutură.
La o parte!
Tată...
- Dumnezeule! Mantia e otrăvită! - Să-l ajute cineva!
- Mantia de la Dastan! - De ce?
- Să-l ajute cineva! - Prindeţi criminalul!
Să-l ajute cineva!
- Prinţe, salvează-te! - Prindeţi-l!
Mişcă-te!
Vino cu mine!
- Ce crezi că faci? - Ştiu cum putem ieşi de-aici.
Vei avea nevoie de ajutorul meu.
Haide!
- Închideţi poarta! - Pe acolo!
Închideţi poarta!
Jos!
Acolo! După criminal!
E pe calul meu! Mi-a furat calul!
Supuşii mei loiali, întreaga lume jeleşte moartea regelui nostru iubit.
Pierderea sa ne îndurerează profund.
Că moartea a fost pricinuită de Dastan, ne îndurerează şi mai mult.
Nu mi-am ucis tatăl. Mantia mi-a fost dată de fratele meu.
- Tus a făcut asta. - Iar acum va fi încoronat rege.
Nu mi-am ucis tatăl.
- Te cred. - N-ar trebui să fii aici.
- N-ar fi trebuit să te las să vii. - Dar ai făcut-o.
I-am promis fratelui meu să te omor, dacă nu te poate avea.
Soluţia ar fi să mă săruţi.
Şi după aceea să mă omori.
Dar am o soluţie mai bună.
Te omor eu! Şi problemele tale sunt rezolvate!
Poate putem găsi altă soluţie.
Soluţia ar fi să mă săruţi şi după aceea să mă omori.
Dar am o soluţie mai bună.
- Nu. - Te omor eu!
Dă-mi înapoi ce ai furat, persanule!
Nu!
- Ai văzut asta? - Ce?
Dacă întinzi iar mâna după sabie, îţi retez braţul.
Iar?
- Ai irosit tot nisipul. - Ce?
Ce e ăsta?
Incredibil.
Eliberarea nisipului... întoarce timpul înapoi.
Şi numai cine are pumnalul ştie ce s-a întâmplat.
Se poate întoarce şi schimba întâmplările.
Şi n-ar şti decât el.
Cât poate da înapoi?
- Răspunde-mi, prinţesă. - Mi-ai distrus oraşul!
Invazia n-a fost pentru armurării, ci pentru pumnalul ăsta.
După bătălie, Tus a cerut pumnalul ăsta drept tribut.
Nu i-am dat importanţă, dar acum înţeleg.
Cu el, ar putea schimba orice. Cursul unui moment critic din bătălie.
Ar putea prevedea atacul unui rival.
N-ar fi doar rege, ar fi cel mai puternic domnitor din Persia.
Mai mare chiar decât tata. Totul a fost pentru acest pumnal.
Fratele meu trădător trebuie adus în faţa justiţiei.
De aceea, am dublat recompensa pentru capturarea sa.
Între timp, am să mă străduiesc să apăr imperiul, cum ar fi cerut tata.
O nouă domnie a început.
- Ce faci? - Garsiv nu poate fi mult în urmă.
Aksh e cel mai faimos cal din imperiu. Asta îi va ascunde urmele.
- Ce urme? Unde te duci? - La Avrat, unde va fi îngropat tata.
Eşti căutat pentru uciderea regelui şi tu te duci la înmormântarea lui
alături de mii de oşteni persani?
Unchiul meu, Nizam, va fi acolo. E singurul de încredere.
Va vedea că am fost înscenat de Tus. Dă-te, prinţesă.
Toate drumurile spre Avrat vor fi pline de trupe persane.
N-o iau pe drum, ci prin Valea Sclavilor.
Nimeni nu se duce acolo. E plin de ucigaşi.
- Aşa se spune. - Planul tău e sinucidere curată!
Fratele meu l-a ucis pe tata şi m-a lăsat cu mâinile pătate de sânge.
Dacă e să mor ca să îndrept asta, aşa să fie.
Mă laşi aici, în mijlocul pustietăţii?
Nobilul Dastan abandonează o femeie neajutorată în sălbăticie.
Ce spune onoarea ta nepreţuită despre asta?
Dă-mi putere să n-o omor.
Pe cai. Nu putem fi foarte în urmă.
Fără nisipul potrivit, e doar un cuţit oarecare. Nici măcar foarte ascuţit.
- Mai e nisip din ăsta? - Sigur că nu.
- De unde mai pot lua? - Stai în cap şi ţine-ţi respiraţia.
Vezi ce căutai, prinţe?
Mergi.
Dacă nu-i poţi dovedi unchiului tău cum merge pumnalul, de ce te-ar crede?
Nu te priveşte, prinţesă.
Chiar mergi ca unul.
Capul sus, pieptul înainte, paşi mari şi apăsaţi.
Mersul unui prinţ persan mulţumit de sine.
Fără îndoială, e că ţi s-a spus de la naştere că lumea e a ta şi ai crezut.
Eu nu m-am născut într-un palat ca tine.
M-am născut în mahalalele din Nasaf, unde trăiam, dacă luptam.
Cum ai ajuns prinţ?
Regele a intrat în piaţă într-o zi şi...
Nu ştiu, a...
M-a găsit.
M-a luat la el, mi-a oferit o familie, un cămin.
Ceea ce vezi...
...e mersul unui om care tocmai a pierdut totul.
Bun venit în Valea Sclavilor, Alteţă.
Mor după o picătură de apă.
E mai mult decât avem, cum ai golit bidonul acum câteva ore.
Eu nu m-am născut în deşert ca voi, persanii, zbârciţi şi furioşi.
- Constituţia mea e mult mai delicată. - Cred că vrei să spui "răsfăţată".
Puţurile din Alamut sunt renumite pentru apa lor curată şi rece.
Poate dacă admirai puţurile mai puţin şi păzeai zidurile mai bine,
nu erai aici.
Un miracol! Am amuţit prinţesa!
Mă auzi?
Da, Dastan, te aud.
Ştii unde te afli, persane?
Şi intri totuşi?
În inima Sudanului, există un trib de războinici cunoscut ca Ngbaka.
Înfioară inimile tuturor celor pe care-i întâlnesc.
Ngbaka sunt maeştri în aruncarea cuţitului.
Făuresc lame de care se spune că sunt binecuvântate de însuşi Creatorul.
Precizia ţintei lor e atât de letală, încât pot decapita 3 oameni...
...dintr-o lovitură.
Eu nici nu m-aş deranja. Ştii de ce?
El e Seso. E Ngbaka.
Am avut norocul să-i salvez viata. Asta înseamnă că îmi e dator pe veci.
Aşa că spune-mi, persane, am vreun motiv întemeiat să-i spun lui Seso
să dea un pic mai sus la următoarea aruncare?
Deci asta e?
Da.
Ai avut dreptate. Nu e rea.
Ar putea mirosi un pic mai bine. Dar facem totuşi învoiala.
Deşteaptă prinţesă.
Învoială? Ce învoială?
- Ce prinţ nobil. - Ce prinţesă blândă.
Cât de fermecat ai fost de leşin, încât ai sărit în ajutorul frumoasei.
- Cine a spus că eşti frumoasă? - De ce nu-ţi iei ochii de la mine?
N-am încredere în tine. Şi nu eşti pe gustul meu.
Nu-s o sclavă disperată. Sunt în stare să-mi exprim gândurile.
- Prea multe pentru gustul meu. - Va fi o adăugire foarte frumoasă.
- Ce ai de gând să faci cu ea? - Spune-i. Nu vezi ce îngrijorat e?
- Lasă-mă un moment. - Da.
Mi-e greu să recunosc, dar ai avut dreptate.
Am văzut ce căutam.
Dastan, ascultă-mă.
Când unchiul meu va vedea puterea pumnalului, mă va crede.
Dastan, ştiu că n-am fost pe deplin sinceră cu tine.
- Dar minciunile tale sunt aşa isteţe. - Sunt Gardiana unui legământ divin.
Pumnalul ăla e sacru. Era dus la adăpost, când l-ai furat.
- Dacă va cădea pe mâini greşite... - O să am grijă de cuţitul tău.
- N-o să vrei să ratezi asta. - Nu înţelegi ce e în joc!
Asta ţine de zei, nu de oameni!
- Zeii tăi, nu ai mei. - Haide!
Haide!
- Curse de struţi? - În fiecare marţi şi joi.
Lipsa lor de frumuseţe e revanşată de spiritul luptător.
Şi cursele sunt uşor de blătuit.
Am auzit poveşti cumplite despre locul ăsta.
Sclavi însetaţi de sânge care-şi omoară stăpânii?
Aia e o poveste bună. E bine spusă, evoluează mereu, însă, neadevărată.
- Dar scheletele din fată... - Sunt de la un ţigan din Bukhara.
Am creat reputaţia noastră înfricoşătoare
ca să alung ticăloşii vicleni care dau târcoale acestui tărâm părăsit.
Ştii despre ce vorbesc? De dări.
Şi toţi persanii ăştia cu oştile lor, cu fortăreţele şi drumurile lor.
Cine plăteşte pentru ele? Negustorii mici!
De-asta am iniţiat o campanie de răspândire a unei notorietăţi false.
O răspândesc ca o boală venerabilă într-un harem turcesc.
Priveşte puternicii struţi!
Hai, frumosul meu!
O, ce-mi place!
Şi perceptorii de dări se ţin departe de mine şi de clienţii mei.
Toată lumea e fericită.
Hei! Pune fetele la treabă!
Pune fetele la treabă! Haide! Controlarea mulţimii!
Nu staţi degeaba! Fugiţi, nu mergeţi!
Dacă scapi ceva, plăteşti! Ti se taie din leafă!
Nu te uita aşa la mine. Ştii despre ce vorbesc!
Fă-ţi treaba! Controlarea mulţimii! Mulţumesc!
Cred că învoiala noastră o să meargă foarte bine, tinere.
Nu pune mâna!
E focoasă! Unde ai găsit-o?
În pieţele de sclavi din Lur. Mă duceam în Irak s-o dau pe-o cămilă.
- M-a atacat. - Cămilele sunt mai sigure.
Nobil şeic Amar, apreciez ospitalitatea ta.
Ai o treabă bună aici, dar dacă mi-ai putea da proviziile...
Ştii ceva, persane?
Semeni izbitor de bine cu prinţul care a fugit după uciderea regelui.
Ţi-am spus de Ngbaka?
Da.
Nimic nu întrece o poveste bună, nu? Dar a ta, s-o dai pe-o cămilă...
Zău, uită-te la ea. Face cel puţin două.
Iar tu, ştiai că fratele tău a oferit o recompensă
care, între noi fie vorba, e aproape neruşinată?
Aş da-o şi pe mama pentru atâta aur!
Ce? Tu nu ştii cum era.
Du-l la avanpostul persan.
Stai, stai. Nu, uite. Ăla...
- Frumos cuţit. - Nu e nimic.
- E lipsit de valoare! - Serios?
Topeşte-l pentru giuvaieruri.
Ce face băiatul?
Nu, poate omori o pasăre!
Hei! Aici!
- Eu n-aş face asta! - Fugi la tunel!
Uită-te la asta! Până aici!
Gata cu laptele de capră fermentat după a treia cursă! Auzi? După el!
- Poarta! - Prinde-l!
- Ridică maneta! Deschid eu poarta! - Dă-mi pumnalul!
- Nu e momentul! Ridică maneta! - Dă-mi pumnalul!
Să nu crezi că nu mi-a trecut prin minte.
- Mişcă, prinţesă! - Persane!
Asta cauţi? Cheia?
Ups.
Pe data viitoare!
Toţi au venit la înmormântarea tatălui meu.
O sută de oşteni persani păzesc poarta.
Poate mai mulţi.
Dacă vrei să rămâi aproape de pumnal, o să mă ajuţi să intru în Avrat.
Dintre atâţia demnitari străini, bănuiesc că ştii câţiva.
Nu puteai găsi unu' mai uşurel?
Mughalii din Hindu Kush sunt un popor nobil. Ar trebui să fii onorat.
Da, foarte.
- Dastan, unde e pumnalul? - N-ai decât să mă percheziţionezi.
Va trebui să fii foarte minuţioasă.
Tus nu e aici. Trebuie să fie încă în Alamut.
Nisipul care alimentează pumnalul e ascuns undeva în Alamut?
De-asta stă Tus acolo. Asta a pus oastea să caute.
Trebuie să-i trimit un mesaj unchiului meu ca să ne întâlnim.
Asta e imposibil.
Dificil, nu imposibil.
- Sau dovada că eşti nebun. - De ce pari aşa impresionată?
- La o parte! - Faceţi loc!
Întoarce-te!
- Îmi luai din alea când eram băieţel. - Tu-l scuipai pe Garsiv cu seminţele.
- N-ar fi trebuit să mă aduci aici. - N-am avut încotro. Urmează-mă.
Nu eu l-am ucis pe tata. Ştii că n-aş face niciodată aşa ceva.
- Faptele tale spun altceva. - N-am avut cum să nu fug.
Tus mi-a dat mantia aia. El a otrăvit-o.
Nu e aici, nu? La înmormântarea tatălui său. În schimb, stă în Alamut.
Aliaţii vor vedea că invazia a fost dreaptă.
- Căutarea armurăriilor e importantă. - Da, dar nu dacă nu există.
Invazia Alamutului a fost o minciună.
Tus umblă după putere. De-aia l-a omorât pe tata.
Şi acum nu caută arme, ci nisipul care alimentează un obiect mistic.
De-asta m-ai adus aici? Obiecte mistice?
Mai ştii că l-ai oprit pe Tus să ia pumnalul câştigat de mine?
Pentru pumnal ăla a invadat Alamutul.
Pumnalul ăsta... Îl ai la tine?
Da.
Are puteri incredibile.
E o glumă?
Ce? Nu, era acolo.
Atunci unde e aşa-zisa dovadă?
Tamina...
Ai mâinile arse.
Da.
Că am încercat să trag mantia otrăvită de pe tatăl tău.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, nu.
Eşti sigur? Ştii că poţi avea încredere în mine, băiete.
E doar că...
...Tus e fratele meu.
- Cum m-a putut trăda aşa? - Nu ştiu.
Poate nu te-a respectat niciodată aşa cum meriţi
şi te-a văzut doar ca pe cineva pe care-l putea folosi.
- Care să-i umple paharul de vin? - Eu îl slujeam altfel pe tatăl tău.
Noi aveam acelaşi sânge, Dastan.
De câte ori a vorbit tata despre cum l-ai salvat de leul ăla?
- Era povestea lui favorită. - Una dintre multele, da.
- Nu, asta era favorita lui. - Nu vorbeşti pe înţelesul meu.
Aşteaptă! Dastan!
Criminalule!
Nu l-am ucis pe tata!
La o parte!
Ce o să faci acum?
Unde e? Unde e?!
Nu l-am ucis pe tata.
Atunci Dumnezeu te va ierta după ce capul tău va cădea.
Nu ne mai batem cu beţe, frăţioare.
Atâta poţi?
- Majestate... - Credeam că rămâi în Alamut.
Spune-mi de Dastan, unchiule.
Dastan a venit la Avrat ca să mă omoare. În piaţă.
Doar ce-am scăpat.
Tus, moartea mea ar slăbi domnia ta tânără.
Dastan speră să işte o revoltă.
- Vrea tronul? - Mă tem că da, Domnia Ta.
Judecarea lui Dastan i-ar oferi doar o scenă pentru revoltă.
Sfatul meu ar fi evitarea unei judecăţi.
Nu-l aduce înapoi la Nasaf în viaţă.
Oricare ar fi nelegiuirile lui Dastan,
o judecată publică ar arăta cel mai bine ce fel de rege sper să fiu.
Puternic, onorând legea.
- Nu suntem sălbatici. - Devii tot mai rege pe zi ce trece.
Dastan trebuie găsit. Trebuie adus în faţa justiţiei.
BÂRLOGUL HASSANSINILOR
- Trebuie să vorbesc cu oaspeţii. - Apropo de ei, stăpâne...
Practicile lor sunt neobişnuite. Servitorii au văzut lucruri.
Au auzit sunete ciudate. Săptămâna trecută, a dispărut un cal.
Tu ai grijă ca servitorii să-şi ţină gura sau îţi promit...
...că vor dispărea şi ei.
Mai am o sarcină pentru tine, dar va trebui să fii rapid.
- Prada ta are un avantaj. - Ai adus ce-am cerut?
Practicile astea nu-ţi afectează aptitudinile?
În transă, avem viziuni cu viitorul nostru.
Viziuni cu moartea.
Un destin...
...şi un blestem.
În transă putem găsi orice, şi pe nepotul tău, prinţul Dastan.
Atunci sper că vei mai vedea moarte...
...în curând.
Jos! E o gardă persană!
Ce nu-mi spui?
Tribul a plecat.
Poate s-au săturat de înclinaţia ta spre minciuni şi mişelii.
N-am avut cum să nu te las. Aşadar unchiul tău nu te-a ascultat.
Nu Tus l-a ucis pe tatăl meu. Ci Nizam.
- Unchiul tău? - Avea mâinile arse.
A spus că de când a încercat să tragă mantia.
M-am gândit bine. N-a atins mantia. Trebuie să fi umblat cu ea înainte.
Nizam a otrăvit-o.
Cu ce l-ar ajuta pe unchiul meu să dea câteva clipe înapoi? Cu nimic.
Nu l-a ucis pe tata doar pentru pumnal.
Ce nu-mi spui? Eşti iute de mână. Dar şi eu sunt la fel.
Dacă-l vrei înapoi, spune-mi totul. Gata cu jocurile, cu minciunile.
Putem pleca de aici?
Numai o prinţesă ar putea crede că poate fugi de o furtună de nisip.
Nizam vine să ne omoare. Are nevoie de mine mort.
Trebuie să ştiu de ce.
În Alamut se află inima pulsândă a întregii vieţi de pe Pământ,
Clepsidra Zeilor.
Demult, zeii s-au uitat la oameni şi au văzut doar lăcomie şi trădare.
Au trimis o furtună de nisip care să radă tot de pe faţa pământului.
Dar o tânără fată a implorat zeii să mai dea omenirii o şansă,
oferindu-şi viaţa în schimb.
Văzând această puritate,
zeii şi-au reamintit de potenţialul omului pentru bine.
Şi au măturat nisipurile în Clepsidră.
Pumnalul a fost dat fetei care a salvat oamenii,
făcând-o prima Gardiană.
Lama pumnalului e singurul lucru care poate străpunge Clepsidra
şi scoate Nisipurile Timpului, dar mânerul rezistă doar un minut.
Dacă cineva ar băga pumnalul în Clepsidră şi ar apăsa şi pe giuvaier?
- Nisipul s-ar scurge la nesfârşit. - Ai putea da timpul înapoi oricât.
Da, dar nu e îngăduit.
Când tata era băiat...
...Nizam i-a salvat viata la vânătoare.
Într-o zi cei doi prinţi urmăreau o capră frumoasă.
Nu ştiau că erau pândiţi de o leoaică. Nizam l-a salvat pe Sharaman.
Tata ne-a spus povestea iar şi iar.
Nu înţeleg.
Nizam vrea să se întoarcă în timp şi să schimbe ce-a făcut.
Să nu-l salveze pe tata. Să-l lase să moară.
Atunci ar fi rege toată viaţa.
Şi fraţii mei nu s-ar naşte.
A trecut furtuna.
Dastan, nisipurile din Clepsidră sunt incredibil de puternice.
Deschiderea pumnalului cât e în sticlă rupe sigiliul.
Asta ar distruge Clepsidra, făcând-o să crape şi să se spargă.
Nisipurile Timpului n-ar mai fi îngrădite.
Şi ar duce cu ele mânia zeilor încă o dată, distrugând totul în calea lor.
Şi toată omenirea ar plăti pentru trădarea lui Nizam.
Atât ar mai rămâne din noi.
Templul Gardian secret de lângă Alamut e un sanctuar,
singurul loc unde pumnalul poate fi ascuns
pentru a opri acest Armaghedon.
Ăsta e adevărul, Dastan.
Dă-mi pumnalul înapoi...
...ca să-l duc acolo.
Nu pot face asta.
Vin cu tine.
O să mă ajuţi?
Am putea sta de vorbă sau ai putea urca pe cal.
Călătoria noastră e binecuvântată.
Ne oprim pentru apă şi o luăm spre trecătoarea din munţi pe înserat.
- Îţi place să-mi spui ce să fac. - Doar pentru că asculţi de ordine.
Nu întinde coarda.
Persane!
Ne-am despărţit în aşa grabă, că n-am apucat să-mi iau rămas bun.
Vă urmărim de-o săptămână!
Mica răzvrătire pe care ai stârnit-o a ţinut două zile!
Pista mea iubită...
S-a dus ca urmele în nisip.
O vezi pe Anita? Uită-te la ea. Ea mi-a mai rămas din tot imperiul.
Şi oricât de bun promotor ai fi,
nu poţi organiza o cursă de struţi cu un singur struţ!
N-am dreptate?
Da, dle. Vino cu mine.
Ştiai că struţii au tendinţe sinucigaşe?
Uită-te la biata de ea.
A fost o mare campioană.
Acum trebuie s-o păzesc zi şi noapte ca nu cumva să facă vreo prostie.
Aşa că m-am gândit că singura cale de a-mi recupera pierderile tragice
era să iau urma tinerilor îndrăgostiţi care mi-au înnegurat soarta.
Da! Voi avea nevoie de preţul pus pe capetele voastre!
Fratele tău va fi bucuros să vadă...
Vârtejuri de nisip. Sunt la fel de dese ca rahatul de cămilă în deşert.
- Ascultă-mă! - Prefer să nu.
Frumos cuţit.
Nobile şeic, suntem într-o călătorie sacră spre Tem...
Templu, templu. Nu există nimic mai sacru decât aurul persan!
Dă-mi pumnalul. Sunt prea mulţi.
Nu-i poţi ucide pe toţi. Vrei să trăieşti? Dă-mi pumnalul!
Dă-mi pumnalul!
Persane, cum ai făcut asta?
Instinctul.
Ce?
Trebuie să plecăm de aici.
- Ce s-a întâmplat azi noapte? - Hassansinii controlau viperele.
Hassansinii?
Era forţa ucigaşă secretă a regilor persani până tata a desfiinţat-o.
Nizam probabil a încălcat porunca tatălui meu şi a păstrat-o intactă.
Acte criminale secrete ale puterii. De-asta nu plătesc dări.
- Nu ne putem opri. - Poate nu poţi tu. Noi putem.
Ne-ai putea ajuta să ajungem la Templu.
Trecând Hindu Kush pe furtună?
Atragi necazurile cum mango stricat atrage muştele şi eşti nebună...
E aur la Templu. Mai mult decât pot căra 10 cai.
Scutit de dări.
Domnule!
Ai idee unde mergi?
Am memorat drumul ăsta de mică. Toate prinţesele trebuie s-o facă.
E sacru.
Aici e!
Sanctuarul. Unicul loc unde pumnalul poate fi ascuns.
Mă aşteptam la statui de aur. Cascade.
Dă-mi pumnalul înapoi ca să-l pot duce acolo.
Nu te tăia, prinţesă.
Hei! Aici!
Nu-s morţi de mult. De azi noapte, poate. Torturaţi întâi.
- Hassansin. - Nizam ştie locul ăsta.
Toţi morţi.
- Tot satul. Aurul meu? - Unde te duci?
Există o singură cale de a opri asta. Să ducem pumnalul la adăpost.
Templul are piatra din care a fost făcut.
Ce templu? E doar un morman de pietre.
Primul lucru pe care l-am învăţat e să punem pumnalul înapoi în piatră.
Piatra îl va învălui, îl va trage în munte, înapoindu-l zeilor.
Promisiunea originală trebuie ţinută.
Ce promisiune?
Zeii trebuie să ia înapoi viaţa pe care au cruţat-o.
O să mori.
Stai acolo! Stai acolo!
Ascultă-mă.
Dă-mi sabia sau renunţi şi la onoarea asta?
Sunt cadavre acolo. Ucişi de Hassansini la ordinul lui Nizam!
- El e trădătorul! - Hassansinii nu mai există!
- Mereu te-ai crezut aşa deştept. - Nu e un şiretlic!
Domnule! Sunt toţi morţi înăuntru, dle. Şi mai mulţi în sat.
- E unul acolo şi... - Stai acolo!
Nizam mă vrea mort. Vrea să mă reducă la tăcere.
O judecată ar fi prea publică.
Ştii asta? Măcar atât a spus, nu?
Ştiu că n-a fost uşor între noi, Garsiv, dar suntem totuşi fraţi.
Emoţionante cuvinte, cu sabia la gât.
Te-ai întrebat adesea de ce tata se ruga atâta.
Mi-a spus că legătura dintre fraţi e sabia care ne apără imperiul.
Se ruga ca acea sabie să rămână puternică.
De ce aş fi intrat în Avrat la înmormântare, ştiind pericolul?
Nizam a recomandat moartea ta. Tus n-a încuviinţat.
- A dat poruncă să fii adus în viaţă. - Nizam mă vrea mort.
A angajat Hassansinii să aibă grijă de asta.
Îi e frică de ce-aş putea spune.
Şi cui i-aş putea spune.
Spune-mi mie, frate.
Hassansini!
Tăceţi, tăceţi!
Protejează pumnalul!
Persane! În spatele tău!
Lasă-i. Aruncă astea!
Găseşte-o!
Hei, aici!
Ştii ce se spune despre bărbaţii cu săbii mari?
Tamina! Lasă-mă pe mine!
Numai un Gardian poate înapoia pumnalul.
Nu e ceva ce poţi face tu.
Sunt pregătită pentru asta.
Eu nu.
Afară! Ajunge! Afară!
Dastan, îmi pare rău.
Salvează imperiul.
Frate...
Unde e pumnalul?
A dispărut.
"Protejează pumnalul, oricare ar fi consecinţele."Era menirea mea sacră.
Ăsta era destinul meu.
Singuri ne facem destinul, prinţesă.
O să-l luăm înapoi.
O să ne mai trebuiască un cal.
Unde te duci?
La Alamut.
Nizam va folosi pumnalul ca să străpungă Clepsidra şi trebuie oprit.
"Şi trebuie oprit, trebuie oprit." Asta-i bună...
Ce?
Un aruncător de cuţite cu conştiinţă.
Prietenii noştri de la palat spun că persanii au pătruns în tuneluri.
Vor ajunge la Clepsidră în câteva ore.
Nizam ţine pumnalul în Templul Mare, păzit de un fel de demon...
- Plin de ţepi. - Hassansinul care mi-a ucis fratele.
E singurul care stă între noi şi pumnal.
Niciun om nu scapă cu viaţă la mai puţin de 20 m de el.
Unii n-au nevoie să se apropie atâta.
Îmi daţi puţină apă, sire?
Eşti sigur de asta?
- Îi sunt dator băiatului. - Eşti un Ngbaka.
Ameninţarea câmpiei numidiene. Eu? Sunt un antreprenor necinstit.
Treaba asta cu nobleţea nu e de noi.
Grăbiţi-vă!
Prietene, ţi-a spus vreodată cineva...
...că vorbeşti prea mult?
Haide.
V-am spus de Ngbaka?
- Da. - Sper ca fratele tău să te asculte.
E aici.
Închideţi toate porţile! Găsiţi-l!
- Nu e nimeni. - Dastan, nu cred...
Nu cred că ar trebui să faci asta.
- E asta îngrijorare ce-aud? - Precauţie.
- Presărată cu îngrijorare. - Nu te măguli, prinţe.
- Şi minţeai mai bine, prinţesă. - Poate mi-am ieşit din mână.
Nu va ultima oară când vom fi împreună.
- Unde e pumnalul? - Voi, birocraţii persani...
Aveţi mâinile aşa fine.
A fost găsită, stăpâne.
Clepsidra?
Nu am pumnalul.
Lăsaţi-mă.
Bună, Tus.
- Trebuie să vorbim. - Vorbeşte.
- Singuri. - Aşteptaţi afară.
Acum!
Suntem fraţi, nu?
Mantia care l-a ucis pe tata a fost otrăvită de Nizam.
- Nizam? Eşti nebun. - Cine ţi-a dat mantia, Tus?
Cine ţi-a dat mantia?
Ai încredere în el, cum am avut şi eu.
Dar Alamut nu dădea duşmanilor noştri arme. Nizam ne-a minţit.
- De ce s-o facă? Ce-ar fi câştigat? - Ascultă-mă cu atenţie.
Sub străzile oraşului există o forţă străveche.
O incintă care tine legendarele Nisipuri ale Timpului.
Nizam vrea să le folosească pentru a schimba istoria.
Vrea să dea timpul înapoi şi să se facă rege.
"Nisipurile Timpului"? Erezii, Dastan. Nebunie păgână.
I-am văzut puterea cu ochii mei. Şi Nizam i-a descoperit sălaşul.
Dacă nu-l oprim, lumea noastră s-ar putea sfârşi.
Dacă ai de gând să mă omori, fă-o acum.
Ăsta nu e un pumnal obişnuit.
Apasă pe giuvaierul de pe mâner şi ai să vezi.
Ar fi trebuit să am puterea să fac asta înainte să invadăm oraşul.
Ce tot spui?
Să acţionez pentru ce e drept, oricare ar fi fost consecinţele.
- Soldaţi rămân pe... - Stai unde eşti!
Şi-a curmat viaţa.
Dumnezeu să aibă milă de trădător, căci a ales calea laşilor.
Ştim amândoi că Dastan era multe lucruri, dar un laş nu.
Ăsta nu e un pumnal obişnuit.
Apasă pe giuvaierul de pe mâner şi ai să vezi.
...oricare ar fi consecinţele.
Opreşte-te!
Acum o clipă ai murit sub ochii mei.
- Ai apăsat. - De unde ai ştiut că am s-o fac?
Pentru că suntem fraţi.
Când am plecat la război, tata mi-a spus că un rege adevărat
pleacă urechea la sfătuitori, dar întotdeauna îşi ascultă inima.
N-ar fi trebuit să mergi atât de departe ca să te cred.
Majestate, soldaţii îmi spun...
Văd că într-adevăr Dastan s-a întors.
Tus, ţine minte ce ţi-am spus!
Nu, o clipă.
Bietul Tus.
Atât de dornic de coroană.
Şi tu, Dastan, atacând mereu.
Atât de disperat să dovedeşti că eşti mai mult
decât ce-a adunat regele de pe străzi.
Ce încurcătură glorioasă.
Se pare că legătura dintre fraţi nu mai e sabia care ne apără imperiul.
Da!
Era unul de-al nostru.
Un preot al Templului.
Aşa a aflat Nizam de existenţa Clepsidrei.
Au corupt Gardienii. Ne-au infectat.
Nu mai suntem puri.
Trebuie să ne grăbim.
Scripetele.
Scripetele! Acum!
Gardienii au făcut pasaje sub oraş ca acces secret la Clepsidră.
Dacă ne mişcăm repede, putem ajunge înaintea lui Nizam.
Asta ne va duce la încăperea Clepsidrei.
Există o singură cale sigură.
Mai repede!
Calcă pe urmele mele.
Nimic nu poate atinge suprafaţa decât pe unde calc eu.
Fugi, Dastan!
Fugi!
Ţi-ai ucis propria familie. Sharaman era fratele tău!
Şi blestemul meu.
Te admiram.
N-am înţeles niciodată de ce fratele meu a adus un gunoi la palat.
Bucură-te de mocirlă. Acolo vei sta sub domnia mea.
Nu folosi pumnalul ca să schimbi trecutul. Va dezlănţui...
Ce? Mânia Domnului? Însuşi infernul?
Nu face asta!
Opreşte-l! Dacă sticla se sparge, lumea va muri odată cu ea.
Nu e destinul meu, ci al tău. A fost întotdeauna.
- Dă-mi drumul. - Nu.
- Dă-mi drumul. - Nu-ţi dau drumul!
Aş vrea să fi putut să fim împreună.
Nu!
Familia.
Prinţe Dastan!
- Bis? Eşti aici! - Fireşte.
Oamenii noştri au înconjurat palatul din Alamut. Bătălia s-a sfârşit.
Nu încă.
Staţi!
Viteji oşteni ai Persiei, am fost înşelaţi ca să atacăm oraşul sfânt!
- Alamut n-are armurării! - Dastan!
Ai înnebunit?
Nu mai pot păstra tăcerea în fata trădării!
Războiul a fost pus la cale de cel mai de încredere om, unchiul Nizam!
Dastan a luptat mult azi, poate prea mult!
Trebuie să iasă din soarele arzător, să se odihnească ca să-i vină minţile!
Armele găsite sunt falsuri! Nu există arme aici, unchiule, şi o ştii!
Iscoada care le-a găsit a fost tocmită de tine
pentru a ne convinge pe toţi să invadăm Alamutul!
Ce e asta? Remuşcările biruitorului? Tu însuti ai condus atacul!
Ne-ai adus acest mare triumf!
N-ar fi trebuit să îngădui atacul!
Ştiam în adâncul inimii că e greşit.
N-o să fii tu niciodată.
Nu vei fi niciodată rege. N-ai inimă pentru asta.
Vei muri în umbra unui om mare.
Daţi-l jos până nu se face de râs şi mai tare!
Înainte să pleci din Nasaf, tata ţi-a spus
că un rege adevărat pleacă urechea la sfătuitori,
dar îşi ascultă întotdeauna inima.
- Eram singur cu tata. De unde ştii? - Avea dreptate.
Ne cunoaşte şi ştie de ce suntem în stare. Ascultă-ţi inima.
Îţi sfidează ordinele în atac şi acum vrea să se întoarcă.
Ia măsuri.
Iscoada ştie adevărul. Găsiţi iscoada! Aduceţi-o la mine!
O vom stoarce de la el!
Aveai tot ce putea visa un om:
Dragoste, respect şi o familie.
Dar n-a fost de ajuns pentru tine, nu?
Prinţesă a Alamutului...
Am fost induşi în eroare ca să-ţi atacăm oraşul.
Iertare, Alteţă. Dă-mi voie să încerc să îndrept asta.
Ar fi în avantajul amândurora
să ne unim naţiunile printr-o legătură mai puternică decât prietenia.
Căsătoria.
Căsătoria ta cu cel ce e cuceritorul şi salvatorul oraşului tău.
Dastan.
Cu sânge regal sau nu, e tot un fiu pentru tatăl nostru.
Tot un frate pentru mine şi Garsiv. Un adevărat prinţ persan.
Treci acolo până nu-ţi iau locul.
Bună, prinţesă.
Se obişnuieşte ca o cerere să fie însoţită de daruri,
dar am fost luat prin surprindere şi, din păcate, sunt nepregătit.
Nu am nimic pentru tine...
...în afară de ceva ce-ţi aparţine deja.
Vino cu mine, prinţe Dastan.
Cum pot avea încredere în omul care a străpuns zidurile oraşului meu?
Încep să cred că nu mai sunt acelaşi om care le-a străpuns.
E o perioadă cam scurtă ca un om să se schimbe într-atât.
Poate.
Se pare că ai descoperit ceva.
- Ce anume? - O nouă conştiinţă spirituală.
- Un destin. - Da, exact.
Eu cred că ne facem singuri destinul, prinţesă.
Ai o lipsă nefericită de curiozitate.
- Unul din nenumăratele mele defecte. - Nu mă lua în derâdere, prinţe.
Nu cred că ne cunoaştem destul de bine pentru asta, prinţesă.
Dar aştept cu nerăbdare ziua aceea.
Se spune că unele vieţi sunt legate de-a lungul timpului
Legate de o chemare străveche care are ecou peste secole